Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Merda.
Em dic Doyle.
Lord Doyle.
Soc un jugador empedreït en declivi.
Un jugador amb guants de la sort...
que va acabar a les costes de Macau.
La capital universal de les apostes.
Una ciutat de miracles
en un terreny protegit del mar.
Però jo ja no crec en els miracles.
D'aquí a pocs dies, la vida que conec s'haurà acabat.
Hòstia.
NO MOLESTAR
Avui no juga a casa, Lord Doyle?
Aquest vespre no, Kai. Gairebé l'he escurat sencera.
Si guanyo més diners al Royale, et pagaran en endarreriments.
Em demanes un cotxe?
Em disculpo de tot cor, però estan en ús totes les limusines de l'hotel.
Totes?
Li demano un taxi?
No cal. Fa un vespre agradable, millor passejaré.
Em permets?
Si guanyo una aposta gran, Kai, em tiraran limusines a sobre.
Provi al Casino Rainbow, senyor. Allà potser li donen un crèdit.
Lord Doyle!
FACTURA
Tot va sumant, oi?
Seria preferible que l'abonés amb prestesa.
És clar. El meu banquer privat a Londres li farà arribar l'import immediatament.
- Lord Doyle! - És dissabte.
Els bancs tanquen al Regne Unit. Demà és diumenge i dilluns és festiu.
El meu gestor tornarà a primera hora de dimarts.
Dimarts a la tarda del nostre fus horari va bé?
El saldo de 352.000,64 dòlars de Hong Kong
ha de quedar pagat abans de dimarts a migdia.
O em veuré obligat a notificar-ho a la policia.
Dimarts a migdia.
Té tres dies.
A Macau, soc un gwailou,
un fantasma estranger,
embolcallat per la invisibilitat.
Aquí gairebé no existeixo.
Aquí puc ser qui vulgui ser.
El bacarà punt i banca és el joc de cartes més ràpid del món.
Una sola aposta suposa perdre o guanyar milions.
Amb un marge de només 0,9 en favor del casino,
el príncep dels jocs de cartes et pot canviar la vida en un instant.
Les regles són fàcils.
Es donen dues cartes boca avall a qui ha fet l'aposta més alta.
Guanya el joc més alt.
Les cartes del dos al nou tenen el valor numèric.
Els deus i les figures no tenen valor.
La puntuació més alta és un nou.
Guanya el nou! La jugadora s'ho emporta tot.
Benvingut al Rainbow. Vol una copa de xampany?
No vull xampany barat. Porti'm un Cristal.
Parla bé el xinès.
També fumo cigarretes xineses, de les que maten.
Em dic Dao Ming.
Ah, sí?
Lord Doyle.
És un honor, Lord Doyle.
- Havia jugat al bacarà algun cop? - Un o dos, sobretot a Montecarlo.
Aquella iaia, qui és?
- És l'Àvia. - L'Àvia?
No en diem el nom. És una màquina.
Gasta la fortuna del seu marit faldiller. A nosaltres ja ens va bé.
- Una màquina? - La gent diu que veu esperits.
Tant de bo no li revelin les cartes.
Guanya el nou.
- Mort per guillotina. Per això m'agrada. - No hi ha res comparable.
El gwailou l'està cagant bé.
Fa cara de mala sort.
- Tinc el cantonès rovellat. Què ha dit? - Li dona la benvinguda.
Puc fer esclatar les pilotes d'un gwailou amb una mà.
- Un lord té diners. - Només un milionari juga amb guants.
Per guanyar l'Àvia fan falta milions, no cèntims ni seny.
- La sort s'acaba. - L'ajuda el món espiritual.
I un ou, l'Àvia només rep ajuda del moneder del marit. Vint mil.
- Trenta. - Trenta-cinc.
Cinquanta.
Vol un préstec?
Un préstec?
Vint mil dòlars americans al 15 % més comissió.
Cinquanta mil al 10 %.
Vint-i-cinc al 12 %.
Fet.
No fotis! Li prestaràs diners?
Mi-te'l, l'apardalat. Ja no té sort.
Què ha dit?
Diu que vostè no sap apostar.
- Més raó per obrir-me la línia de crèdit. - Mecàgon, ets una escanyapobres!
- La transacció et matarà! - És cosa meva.
- Passa alguna cosa? - No.
Pagui el compte del bar i després ens ocupem del préstec.
És clar.
Aquest fugirà.
¿I si demana una altra ampolla de xampany
i deixo l'Àvia ben escurada quan torni del lavabo?
M'espera aquí?
És clar.
Gràcies.
No ho facis, hòstia. Aquest desgraciat no tornarà.
Meuca eixelebrada.
És una ànima perduda.
Collons.
Avui se celebra la primera jornada prèvia a la Festa de les Ànimes.
Els ciutadans porten ofrenes que es cremaran per als morts,
per honrar i aplacar els esperits sense repòs.
Gràcies.
Per què li vas deixar diners?
- Dao Ming. - Em sap greu.
- El meu marit ha mort per culpa teva! - Esperi. Ep!
Vull el meu marit!
Dao Ming!
M'has matat el marit!
Dao Ming!
Taxi!
Dao Ming!
On vas?
Em deus 300 dòlars pel xampany.
Perdona, no els duc a sobre.
Gràcies.
Espera. M'agradaria compensar-te.
Sortim a sopar i ballar?
Podríem arribar a un acord.
Odio els jugadors.
Estic a punt de prendre una decisió important.
Potser continuo perdent, però la probabilitat indica que guanyaria.
- La probabilitat no et salvarà. - No és això, la vida?
- Una improbabilitat estadística. - La vida és un regal misteriós.
Mira, m'he ficat en un embolic jugant i, amb ajuda, me'n puc sortir jugant.
Escolta'm.
Passo una mala ratxa. Ho he provat amb els prestadors de sempre,
però ha corregut la veu i em van un pèl mal dades.
Gràcies.
Era un client teu?
L'individu que ha saltat.
No és culpa teva.
Si algú es vol llançar d'un edifici, hi té dret.
Trobo que resol per sempre un problema temporal.
Em vas semblar molt distingit
quan et vaig veure al casino amb aquells guants grocs.
No havia vist mai ningú amb guants en un casino.
Els millors de Savile Row.
Són els meus guants de la sort.
Però tens mala sort.
Tinc una proposta.
- En benefici mutu... - No m'interessa.
- Almenys escolta'm. - No.
- La meitat... - Escolta'm tu. Res de préstecs.
Ni a tu ni a ningú. Hi he renunciat.
A què?
A la vida?
També he estat a punt de tirar la tovallola.
Més d'un cop.
Imagino que ell devia diners, cosa que significa que tu en deus.
No n'he de fer res, però el suïcidi no és la millor sortida d'un mal tràngol.
I deixar diners a un altre addicte sí?
No siguis petulant.
No ets broker d'un casino de luxe, on rebries comissió.
Guanyes diners amb préstecs sospitosos i apostes il·legals.
Si vols, me'n vaig. Et pots matar. Però no et facis la superior, si us plau.
Per molt gwailou que sigui, tinc ànima.
Pel que veig, no més perduda que la teva.
No li hauria hagut de deixar diners.
Els hi hauria d'haver negat, però no ho vaig fer.
Com es deia?
N'he conegut molts i sou tots iguals.
Jo no ho soc.
Què tens de diferent, més enllà de ser un lord?
- Els meus guants de la sort. - Els millors de Savile Row?
Exacte.
Es prepara la Festa de les Ànimes.
D'aquí a set dies, el Dia de les Ànimes,
es cremaran ofrenes per als morts.
He de marxar.
I tu també.
On?
No intentis seguir-me.
Esperava que...
et quedessis un temps.
Estic a punt de guanyar.
Quan ho faci, pagaré els meus deutes i els teus.
De debò.
Ànims.
No dura per sempre.
Quan em somrigui la sort...
no t'oblidaré.
T'ho prometo.
I la paraula d'un lord és sagrada.
M'he quedat sense oportunitats.
No paris.
És hora de deixar-se la pell.
La paraula d'un lord és sagrada.
Hola.
- Hola. - Lord Doyle.
Dispensi?
Em pot dir Freddy.
Gràcies.
Primer cop a Macau?
- Perdoni? - És el primer cop que ve?
Sí.
- I vostè? - No, vaig i vinc.
Sona emocionant.
No vull ser agosarat, però li agrairia que esborrés la foto.
- Què? - La que m'ha fet a l'ascensor.
- L'autofoto? - Sí, on surto jo.
Ai, no n'era conscient.
Em sap molt greu demanar-l'hi.
És que valoro molt la meva privacitat.
Per què?
No s'ha fugat, no?
No, si tampoc no és un misteri.
Els autèntics grans apostadors apreciem la discreció.
- És el nostre codi. - Sí?
- Doncs sí. - Ja ho veig.
Perquè, de fet, té pinta de... A veure, sent sincera...
té massa pinta de fatxenda per ser un fugitiu.
- Com es diu? - Betty.
- Què més? - Grayson.
Aviam, Betty Grayson.
Qui ets? Què vols?
- Sap bé què vull. - Diners?
- Justícia. - Justícia?
Molt bé.
Si em deixes 500 $, et pots afartar de justícia.
- Geni i figura! - Vols una foto? Et dono les condicions.
- Condicions? - Per què no?
La cagues, t'enxampo i et vols desempallegar de mi.
Ara esperes amb candeletes el moment i fas d'anglesa en un viatge organitzat.
Esperes que et doni una altra oportunitat
per enviar la meva foto a la petita agència de detectius barata
que t'ha encarregat el que hagis vingut a fotre.
Segurament, amenaçar-me.
Però als casinos no s'hi poden fer fotos.
Si no pagues, no aconseguiràs cap foto meva.
Així que deixa't de superioritat i amolla la pasta.
Vull 500 dòlars ara mateix.
No li queda ni un cèntim, oi,
senyor Reilly?
Ei!
Perdoni'm.
- Merda! - Reilly!
N'he vist i vençut de millors que vostè.
Torni'm la bossa.
- On coi és el meu mòbil? - Primer vull els diners.
- Doni-me'l. - Primer els diners.
Gràcies.
I el meu mòbil?
Teníem un acord.
La foto en val més de 500.
Només et queda seure i admirar-te quan els converteixi en 10.000.
Mira i aprèn, Betty.
- Perquè em deixis tranquil. - Teníem un tracte.
T'ofereixo l'equivalent a 10.000 dòlars. Agafa'ls.
No puc.
És clar que pots. No et pots permetre no fer-ho. Amb això...
tens la galeria que volies, vacances al Carib, una cuina nova,
roba decent.
No tenia intenció de tornar-me el mòbil, oi?
I no val més això?
No tothom és com vostè.
Espera!
La mare que la va parir...
Espera. He comès errors al passat, d'acord?
I qui no? Però la part important és que miro de començar de nou, no?
No sé quina imatge tens de mi, però no soc cap criminal.
Va robar una elevada fortuna a la nostra clienta.
Pateix ludopatia. És obvi, però no és cap excusa.
No soc cap ludòpata, d'acord?
I si sortim a sopar i ballar?
No ho sé, potser podríem arribar a un acord.
Com diu?
Et demano un ball, Betty.
Com s'atreveix!
- Viu una mica! - Vagi a pastar fang!
Si més no, endú-te els 500 que et dec.
Quedi-se'ls. Se'ls fondrà a la següent ronda de bacarà.
Coi de jugadors.
Merda.
T'estàs apagant.
Potser m'apago, però encara tinc pilotes.
Sí, però no et duraran gaire.
L'Àvia treu un altre nou.
L'atzar no t'acompanya, eh?
En tot cas, hauria de...
De tornar a casa.
Dao Ming!
On eres? On...?
Jugador, quatre punts.
Banca, vuit punts.
El gwailou ho perd tot.
Senyor Reilly?
Com bé ha endevinat,
Strick i Garland és una empresa de gestió patrimonial del Regne Unit.
A banda de la policia, han contractat Investigacions Huntsworth, on treballo,
per trobar un tal senyor Reilly relacionat amb el robatori de 957.000 lliures
d'una clienta al Regne Unit.
DETECTIVA
- Cynthia. - Blithe.
- Preferia Betty. - En vam perdre el rastre a Manila.
Ah, sí?
Sona fascinant.
S'ha acabat jugar, senyor Reilly.
Això acaba d'arribar.
- Què és? - Sap molt bé què és.
És la còpia d'una partida de defunció.
Ho sap perquè és seva o aparenta ser-ho.
Un funcionari filipí la va expedir fa unes setmanes a canvi d'efectiu.
Ja ho entenc. M'assemblo a aquest...
A aquest paio mort. El senyor...?
- Reilly. - Reilly.
Tinc autorització per proposar-li un acord.
O els diners robats tornen al compte de Strick i Garland en menys de 24 hores
o el faré deportar i jutjar al Regne Unit.
Deportar?
He aconseguit la foto.
Quan es comprovin els antecedents,
la central enviarà el seu expedient a la policia, llevat que cooperi.
Té 24 hores, senyor Reilly.
T'agrada la feina?
Et fas un tip de treballar
i només en treus sabates barates i una mísera pensió.
No és per tirar coets, no?
Va robar els diners d'una dona gran indefensa.
No, d'una vella folrada, egoista, egocèn...
Que li va confiar la gestió de la seva cartera.
Perdoni que l'hi digui, senyor Reilly,
però jo veig un criminal de cap a peus.
Pitjor encara, un home d'orgull infantil que ja no té forma de redimir-se.
Això és el que veus?
I el seu numeret de Lord Doyle?
És patètic.
És de pa sucat amb oli, d'aficionat.
Doyle?
Ni tan sols és un nom de casa bona.
Ni tan sols això ha fet com toca.
El termini acaba demà a migdia.
Dao Ming?
Dao Ming!
Necessito ajuda.
ILLA DE LAMMA
Lippett!
- Ei, senyor! - Deixeu-me passar!
- Lippett! - Senyor!
Lippett! No em toqueu!
- Senyor! - Deixeu-me!
- Pren-te una copa. Quin espectacle. - He de sortir de Macau.
D'aquí a tres hores surt un ferri a Hong Kong.
Una copa sempre entra bé.
Me'n deus 8.000. No tinc temps de discutir. Paga.
- Què ha passat? - Ara!
Entesos.
Té.
- Són 2.000. - És el que tinc.
- Com pagues les noies? - Van a crèdit.
Per Déu, asserena't. Et convido a una copa.
Ho necessito tot.
Apa, vinga. Sortim a sopar i ballar? Podríem arribar a un acord.
Això ho dic jo, malparit! No juguis amb mi!
Ostres, calma, home. Fas una fila espantosa.
Et trobaràs millor amb un bon àpat i unes copes d'un bon vi de Douro.
Pago jo.
Va, l'últim acte.
Jo convido.
Què tens?
No estàs malalt, oi?
No ets prou dur per aquest món, Reilly.
Has infravalorat la ferocitat de l'alt llinatge anglès.
Les nostres cases senyorials amaguen generacions d'homicidis i intrigues.
I una escola privada ben cara
reforça la genètica quan ens ensenya a ser uns desgraciats de primera.
Què acabes de dir?
Perdona?
M'acabes de dir Reilly.
Com saps com em dic?
Has estat tu. Li has dit on era a la d'Investigacions Huntsworth, oi?
M'has delatat, collons.
Sí, li devia un favor.
T'ha pagat? T'ha ofert diners?
Amnistia.
He d'esborrar el meu rastre, soci.
Dona gràcies que no t'hagi extorsionat personalment.
Els xinesos tenen una expressió:
"Immune a la vergonya."
Soc immune a la vergonya.
Ho hauries de provar.
Em sembla que no t'escau.
En el fons, ets un bon nano irlandès de classe obrera
i tot això et ve ample.
Què faràs?
No ho sé.
Per favor, no siguis imprudent.
Tots ens el plantegem.
El suïcidi.
Fins i tot jo, no et pensis.
Saps aquell de l'apostador que es desperta en el més-enllà?
Obre els ulls en un casino sumptuós,
amb xampany fred i noies pertot arreu.
Guanya cada joc, un després de l'altre. No perd mai.
Finalment, diu al jugador que té al costat:
"Em pensava que no aniria al cel i que estava destinat a l'altre lloc."
El jugador el mira i diu...
"Som a l'altre lloc."
Anima't, home.
Guanyar et matarà molt més ràpid que perdre.
M'has deixat escurat, soci.
Perdona, però pagues tu.
Última parada, port de Hong Kong. Si us plau, desembarquin.
Preparin els documents d'arribada.
- Em pot portar un altre buck's-fizz? - És clar.
Gràcies.
Li porto el compte?
Caviar i blinis, si us plau.
De seguida.
Merda.
Per cert, quina hora és?
Migdia, senyor.
Vol abonar el compte?
No encara. Em ve de gust...
un vodka martini guarnit amb llimona i un toc d'angostura.
Només un toc.
Ha de pagar el compte abans de demanar una consumició més.
Sí?
Sí.
I si em porta el vodka i pago després?
- No és possible. - Per què?
Em sap molt greu, senyor.
Entesos.
Es troba bé?
Accepten targeta?
Sí.
ILLA DE LAMMA
Hola.
Digue'm que ets tu.
Em pensava...
Em pensava que no et tornaria a veure.
És això el que fa un lord?
Potser, si s'ha deixat la cartera.
O no li agrada pagar menudeses, com el compte d'un bar.
- M'he deixat els diners a Macau. - Quina bestiesa.
- Em passa, de vegades. - Sí?
Sí, soc despistat.
És el meu caràcter.
Ja.
Què hi fas, aquí? Ja és casualitat!
No és casualitat.
Estàs bullint.
¿Què em diries...
si et digués que...
estic tenint un infart?
Hola.
Ei.
Com he arribat aquí?
Eres a urgències i t'he portat. T'has passat dos dies dormint.
Caram.
Quin dia és?
Dijous.
Merda, he de marxar.
On?
A Macau. Vaig amb dos dies de retard. Si no pago, em detindran.
Si tornes ara, moriràs.
Què vols dir?
El joc gairebé et mata. T'ho vaig dir, però no em vas escoltar.
Encara no estic mort, no?
Si continues així, ho estaràs.
De martini, no en tens?
És hereditari.
El què?
La petita addicció al joc que vas esmentar.
I l'alcoholisme. Ho he heretat d'una llarga nissaga d'homes a la família.
Els avantpassats també t'han llegat els guants grocs?
Els han fabricat a la Xina, no a Savile Row.
Què és això?
El teu número?
És una prova.
De quina mena?
Ja ho veuràs.
Vine a l'aigua!
Et proposo un joc.
Cadascú fa una pregunta.
I hem de ser sincers.
Sincers?
De què fuges?
Li vaig robar una fortuna a una anciana rica.
I...
Fujo de la veritat.
A més de ser un addicte, soc un mentider i un lladre.
Un farsant.
No ho havia admès mai.
M'encantaria viure alguna vegada...
ni que fos una vegada...
sense sentir vergonya.
Molt bé.
Em toca.
Per què em vols ajudar?
Perquè tu i jo
som iguals.
Al poble on em vaig criar...
es creu que les nenes porten mala sort.
Tan aviat com vaig ser prou gran,
vaig robar diners als meus pares
per escapar de casa i tenir una vida millor.
Una setmana més tard, el pare es va morir del disgust.
Vaig treballar sense parar.
Cada dia,
apartava diners.
Vaig pensar que,
si estalviava prou diners per canviar la vida de la mare per sempre,
em perdonaria.
Es va limitar a tornar-me'ls.
Coneixes l'infern budista?
Naraka.
Al regne de les ànimes
hi viuen els cobdiciosos.
Tenen boques grosses i colls estrets.
Per molt que mengin o beguin,
mai no es queden satisfets.
Creus que ens hi dirigim?
Tu encara hi ets a temps.
Caldria un miracle per canviar un home com jo.
Dao Ming?
Molt bé.
Guanya el nou.
- Gràcies. - Adeu.
Lord Doyle.
- Sí. - S'ha passat de la data límit.
- Em disculpo. - Va quatre dies tard.
M'ha entretingut un amic.
Lamento informar-lo que...
Tot és aquí. 353.000 dòlars hongkonguesos. Quedi's el canvi. Endavant, compti'ls.
- Que em pugin xampany. - Em disculpo pel malentès.
En aquest cas, que sigui un Dom Pérignon. 1990.
No suporto el xampany.
Tu encara hi ets a temps.
¿És conscient de la improbabilitat estadística
que és treure set nous seguits?
La probabilitat que surti cara després de cinc cares seguides
és del 50 %, en tot cas.
Set nous és un fet inaudit.
Què hi farem, si tinc sort.
No és sort.
Em sap greu dir-li que tenim proves que ho demostren.
M'acusa de fer trampes?
Un membre del meu equip mirava la càmera de seguretat
i jura que va veure una figura darrere de vostè.
Una figura?
Jura haver-la vist i molts companys seus el creuen.
De què diantre està parlant?
A l'oficina central diuen que té un fantasma enganxat.
Un...?
- Com? - No és el primer cop que passa.
Li demano que no torni a jugar al casino.
Voldria veure el vídeo.
- Ho lamento, però no pot ser. - M'explica un conte de terror.
Els meus socis són supersticiosos i el personal també ho és.
Em sap greu, però les coses van així.
L'empresa té una postura clara.
Ja no és benvingut aquí.
En aquest cas, seré client en un altre lloc.
- No és benvingut enlloc a Macau. - Com diu?
Tots els casinos de Macau tenen el seu nom i la seva foto,
a més d'instruccions de trucar a la policia.
Si es passa del límit, el detindran.
Tots dos sabem què passa.
No tolera un guanyador.
Estàs de sort, gwailou?
Per fi ets immune a la vergonya, Reilly?
Tu encara hi ets a temps.
Alfred, necessito jugar un joc més.
Li ofereixo més de vuit milions en un sol joc de bacarà.
No em digui que s'hi negarà.
Si perdo, es demostra que no hi ha cap esperit.
Si guanyo, marxo de Macau per sempre.
En surt ben parat en tot cas.
M'ha de deixar jugar.
La suma sencera.
Reilly!
Es pot saber a què coi juga?
Havia d'enviar la fortuna robada fa quatre dies.
- Cynthia... - Res de Cynthia.
La seva bona ratxa surt a les xarxes socials.
He sigut molt pacient. Trucaré a la policia.
Només tinc tres quarts del deute i no només vaig robar a la vella.
Si truques a la policia ara, no aconseguiràs el que necessites.
Dona'm només...
Només dona'm un joc més.
Llavors et podré pagar, a tu i a tothom.
D'acord?
He jurat que pagaria els meus deutes i la paraula d'un lord és sagrada.
- Ni lord ni hòstia. Dona'm el que duguis... - Escolta'm, Cynthia.
Hem crescut en illes grises i plujoses, anàvem justos a casa.
I ens hem...
Ens hem afartat de puré de patates grumollós
i de dies avorrits als afores.
Les nostres eleccions vitals han estat d'allò més diferents.
Però ens han dut a tots dos al mateix instant.
Què em vol dir?
Tenim la capacitat...
de canviar el destí de l'altre.
Va borratxo?
Estic a punt de guanyar més al bacarà del que ningú ha guanyat mai.
El que facis amb els diners de Strick i Garland és cosa teva.
Si fos tu, aniria immediatament a Manila
a fingir la meva mort pel preu d'una habitació d'hotel
i faria realitat els meus somnis més bojos.
És un home dolent, senyor Reilly.
- Et veuré al saló de ball. - Perdoni?
T'estic demanant un ball...
Betty.
- El Cristal. - Gràcies.
Un cigar, Lord Doyle?
Lord Doyle, un cavaller vol jugar contra vostè.
És el príncep Lorenzo de Firenze.
Ha vingut des de Montecarlo. Ho acceptaria?
Lord Doyle.
Altesa.
La gent diu que té sort.
Tothom en té una vegada.
Aquest home és un pou de saviesa.
En té tanta, de sort, per jugar-s'ho tot a un sol joc?
No espero menys.
En aquest cas, igualo la seva aposta.
Dos i nou.
Mòdul de deu. Una puntuació sobre deu resta deu.
Lord Doyle té un punt, cosa que li dona dret a una altra carta.
El príncep Lorenzo té set punts.
Vuit. Puntuació total de nou.
Guanya Lord Doyle.
Què en vols fer, dels diners?
Pagaré els meus deutes.
Creus en els miracles?
Ara sí.
Són 957.000 lliures esterlines
en dòlars hongkonguesos, segons el canvi d'aquest matí.
On és la trampa?
No n'hi ha cap.
No m'entabanis, Reilly.
M'has entès?
No sé quina collonada, estafa o venuda de moto planeges,
però no m'entabanis.
N'he afegit 50.000 per a tu. No és cap suborn.
És un regal.
Viu una mica.
Reilly?
Sí?
Ballem, doncs?
Ho ha aconseguit, Lord Doyle.
Gràcies. T'ho vaig dir, necessitava guanyar una aposta gran.
Sabia que en seria capaç. L'espera la limusina.
Gràcies.
- Cap a on, Lord Doyle? - El Rainbow, si us plau.
No suporto els cigars.
L'he estat esperant, milord.
Sabia que no es podria resistir a una última aposta.
- No he vingut a jugar. - Quina bajanada. Això és un casino.
Fem una aposta paral·lela? Bonificació de sis cartes.
Ho diu de broma.
No, de debò.
Però té una possibilitat entre cent i, si guanyés jo, hauria de...
Em deuria...
Nedo en l'abundància.
Ha entrat aquí amb cinc maletins i en sortiria amb 500.
Segui.
Dona-li un xampany ben fred i un cigar com cal.
Deixo les apostes.
I un be negre.
Per sempre.
Si no ve a apostar, a què ve?
- A veure la Dao Ming. - La Dao Ming? Ja no treballa aquí.
Sap on la puc trobar?
No podrà.
És morta.
Què?
Es va matar ofegant-se.
Es va ofegar?
La primera nit de la Festa de les Ànimes, al costat del temple.
No pot ser.
Impossible. Vam estar junts fins a la matinada.
Em sap greu, però és cert.
Van tornar les seves coses a la Xina.
No hi havia prou diners per pagar-li la cremació.
Ei.
La vaig veure. Vaig...
Vaig estar amb ella, sap?
Vam estar junts.
I l'aposta paral·lela?
Tot a un joc?
No.
Aquests diners són per a ella.
Dao Ming!
ILLA DE LAMMA
BASADA EN LA NOVEL·LA DE LAWRENCE OSBORNE
Subtítols: Rocío Rincón Fernández